Tekstet og synkronisert av Jarli
En finger som peker, et stoff som draperes.
En hånd som heves.
Et bein som ikke er et bein, men en arm.
En samling av enorme kropper.
Bevegelsen av alles lemmer.
Du bør bøye hodet i skam.
Uten tvil... Hun er datter av en maler.
Dette kan ødelegge for Deres fremtid innen Kirken.
Jeg tviler på at kardinalen lar seg påvirke av en kvinnes vurdering.
Ikke engang fra en hellig kvinne som Dem.
Du har mye å lære, men ikke her.
Hev lysene. Du ser da at det ikke går bra.
-Flytt deg, Artemisia! -Ja da.
-Slik, mester? -Veldig fint. Slik er det fint.
Sankta Cecilia ... Men se da, se da, Marco.
Men Marco, hvor ble det av englesmilet ditt?
Hold ut litt til. Det er nesten ferdig.
-Oi! Du skremte meg. -Her, det er til deg.
-Det er havets smykker. -Ta det bort.
-Det er alle fargene du liker. -Nei!
-Se, det er rødt, sølv... -Nei!
-Det er blått, grønt , se! -Nei!
Husker du da vi giftet oss i sjømannskapellet?
Brystene dine vokser...
Skjoldet i venstre hånd og sverdet i høyre.
Slik, ja. Det er bra. Kle av deg.
Dra opp forhenget for Artemisia.
Jeg gjør aldri fremskritt om jeg ikke får male nakne menn.
Artemisia, det er Gud Fader og ikke din far som forbyr kvinner -
- å studere mannens anatomi. -Det er halvparten av malekunsten.
-Vil du i fengsel? -Eller vil du sende din far dit?
Lavere, hold sverdet lavere. Du skal liksom drepe en løve.
Men vi har ingen løve, så lat som.
Roberto, gjør klar fargene, er du snill.
Artemisia! Hva gjør du? Stopp!
Du kan gjøre ferdig bildet ditt alene!
Maling er ikke en passende syssel for en dame.
Men min sønn insisterte, så jeg godtar at Artemisia får male ham.
Artemisia føler seg så beæret.
Ikke sant?
Fins det en bedre måte å bli kjent på?
Og er min mann enig, kan det være et lite tillegg til medgiften.
Artemisia.
Vil han kunne posere naken for meg?
Unnskyld, hun vet ikke hva hun sier.
Hun er blitt så vanskelig etter sin mors død.
Hva var det jeg sa om malere?
Fulvio!
Om du fikk kysse meg...
Kunne jeg be deg gjøre noe for meg etterpå?
Hvis du vil, ja.
Så kyss meg.
Kle av deg.
Ta av deg buksene.
Ta av deg alt. Den også.
Det er en hvit flekk som kutter kroppens linje.
-Skal du tegne meg? -Ja.
Ser du hvordan ryggmuskelen går via hoften -
- og dekker lårmusklene?
Det er mye mindre synlig hos en pike.
-Jaså? -Ja da.
-Vis meg det. -Nei! Ikke rør deg.
La meg fortsette.
Her er atelierene.
Nei, det er noe annet.
Her.
De har overgått Dem selv.
Meget imponerende.
Det er livaktig, kraftfullt. Det er storartet.
Ingen har slik fargesans som Dem, Gentileschi.
Jeg er meget beæret.
Jeg er forresten forbauset over at De valgte sølv til rustningen.
Jeg hadde en i gull da jeg poserte.
Men portrettet er ideelt. Ideelt og tidløst.
Og helt balansert i fargene.
Dessuten fremhever sølv Deres sanne skikkelse. De virker større.
Faktisk lurer jeg på om det ikke var jeg som antydet den endringen.
Det er det ingen tvil om. Deres råd har alltid gagnet mitt arbeid.
Lever meg det innen fredag.
Jeg skal ha en aften, og da vil jeg ha bildet på plass.
Og ikke glem å endre sølv til gull.
Han omtaler fargen som om det gjalt strømper og bukser.
Han aner ikke hva farge er.
-Hvem arbeider vi for, vennen? -Jeg maler for meg selv.
Og jeg for dem som har råd til det. Det handler ikke bare om talent.
Ikke glem at under den fæle gullfargen er vår sølvfarge.
Vår praktfulle sølvfarge.
Han maler utendørs.
Han har altså ikke noe atelier?
Lenger til høyre. Perfekt. Det er bra. Det er bra.
Han maler verden.
Han er utendørs... Men ser gjennom et vindu.
Fort, vi er ikke i Firenze her. Fargen tørker raskere. Skynd deg.
Et hvitt lag under for å få opp lyset.
Der er en enkel metode.
Batiste! Det er nok for i dag.
Vi pakker sammen. Aaron, få tak i båtene.
Du fisker, kom og hjelp til.
Denne grønnfargen, mester?
Å, den er fin.
-Hva gjør hun der nede? -Hun tegner.
Tegner hva da? Hvorfor arbeide i en eng som en bondepike?
Det er siste møte i Firenze. Det sier hun iallfall.
Tassi må ha kommet. Gå til ham med et velkomstbrev.
Vi må være hyggelig mot ham.
Han har gjengitt hver hudfold, hver rynke.
En bibelsk person med rynker og lyter -
Han viser oss halshugging som om en skjærer en brødskive.
Rolig. En sier ofte for mye foran et maleri.
Vår takknemlighet for at han gir oss lyst til å være bedre enn ham.
Det er et under, i mine øyne.
Hun overgår alle i atelieret mitt.
Det er ikke plass til en pike.
Jeg sier jo at hun maler som en mann.
-Har du gått deg bort, søta? -Men er det ikke.
-Hva gjør du her? -Arbeidet taler for seg.
-Hente forloveden?
-Se på det håndleddet.
Intet er bedre enn en anbefaling fra Orazio Gentileschi, men...
Mitt navn er Orazio ... Gentileschi.
Jeg kjenner verkene Deres, og jeg beundrer dem.
Og jeg kjenner Dem også.
Og hvis De er student her, så er det på grunn av disse!
Vær forsiktig så De ikke mister dem.
Se hva han gjør for noe. Jeg vil kunne regulere lyset.
Sørg for at en kan senke og heve det.
Og knyt slik at jeg kan få dem opp innenfra.
Han tillater det aldri.
Veldig bra. Sett det der.
Og maleristativet innerst.
Han vil påby deg å ta alt ned når han kommer hjem.
En vigorøs tetthet av kjøtt og blod.
En hvithet som folder seg ut helt til grensen -
- der dens skjørhet tilintetgjøres.
For mager.
Alle tegningene er i reell størrelse.
Vi trenger ikke modeller.
Gentileschi. Paven utnevnte meg til prosjektleder.
Jeg ble valgt først til det.
Taler vi om fortiden eller fremtiden?
Vi skal gjøre et glimrende arbeid, Orazio.
En vil senere si at Tassi og Gentileschi var store.
Så store at bare en stor kjenner kan si -
- at Tassi var litt større enn Gentileschi.
Tassi og Gentileschi?
Jeg tror jeg kommer til å overleve dette samarbeidet.
Bli med til bordellet. Vi kan dele en pike og fordele arbeidet.
Trusen!
Male helgener om dagen og synde om natten. Ellers takk!
Jeg overlater nattarbeidet til Dem.
Han stjal englene mine. -Jeg vet det, Artemisia.
Jeg skulle lage kjerubene og to av helgenene.
Hva skal jeg gjøre?
Han stjeler arbeidet for nesen på deg.
Vi skal være glade for at vi ikke helt har mistet freskene.
Tassi har mektige venner innen Kirken.
Det sies at han er en mester med perspektiv.
Kanskje vi lærer noe nytt av å samarbeide med ham.
Vi kan ikke sakke akterut for de siste nyhetene.
Finn ut om han er enig i å lage skipet og la oss få hvelvet.
Han er for lang. Han ser helt tåpelig ut.
Når han kommer opp på kirkeveggen, vil han se normal ut.
Se her ... ser du?
Se slik. Han virker mindre avlang.
Det må også være slik når du ser på det du har mellom beina.
Det ser vel kortere ut enn når du ser det i speilet.
Jeg driver ikke og ser meg i speilet.
Hva vet vel du om kroppen? Du er jomfru, ikke sant?
Agostino, se.
Jeg søker herr Gentileschi.
Han er ikke her.
De kan nok bli modell, men først vil jeg se Dem på Nært hold.
Hvorfor? Skal ikke freskene sees på denne avstanden?
-Det er sant. -Ikke anstreng Dem.
-Jeg poserer kun for meg selv. -En pike som maler?
Hvilket mot å prøve å male Dem selv.
Det er dømt til å mislykkes.
Hvem har nok talent til å gjengi en slik skjønnhet?
Vær snill og si til Gentileschi at tegningene mine er ferdige.
Og hvem er De?
Hans datter.
Så lenge jeg har pavens velsignelse, får du selve Guds klientell.
Ikke bekymre deg.
Gå og hent mesteren din!
Åhh.
Jeg tok Dem for en elev. Unnskyld så mye.
Tror De en behandler folk slik?
Først tok jeg Dem for en modell.
Og nå for en gutt.
Og kanskje også et spøkelse utenfor vinduet mitt, hva?
Men jeg tilgir Dem hvis De tilgir dette uhellsvangre sparket.
Vis meg et av Deres verk, frøken kamelon.
Bli med til atelieret mitt.
Til atelieret Deres?
-Det er Deres fars arbeid. -Nei, det er mitt.
Mitt ansikt lagd av meg.
Så her er du, Artemisia har lokket deg til sin hule.
Det var han som bad om å få se.
Men han er jo en herre. Skal vi gå og spise middag?
Ta meg som elev. Det må De. Far har ikke mer å lære meg.
Og Akademiet vil ikke ha meg.
Disse viste De ikke på Akademiet.
-Antar jeg. -Nei.
Heller ikke til Deres far.
Har De valgt meg til å dele Deses hemmeligheter?
Vil De ha meg som lærer eller sjelesørger?
Det er vanskelig nok med en Gentileschi.
Nei, jeg vil ikke, og jeg kan ikke.
Jeg kommer til å overgå Dem en dag.
De kommer til å be om å få bli min elev.
Hva var det du sa til Tassi? Han sa at du provoserte.
Jeg sa sannheten. At jeg er en god nok maler til å bli hans elev.
Du må være vennlig mot ham.
Særlig fordi jeg overtalte ham til å ta deg som elev.
-Hvor skal du? -Til time.
-Vent til i morgen. -Jeg blir med.
Nei, Marisa kan følge henne.
Du må være i huset mens jeg arbeider i kirken.
Hils heller vår gjest velkommen.
Kom inn. De er harmløse.
God dag.
Jeg ser at De er kommet med Deres egen assistent.
-Nei, nei ... -Skal jeg liksom åpne skole?
Jeg klarer ikke å tegne når De ser på meg.
Ta tingene Deres. Vi skal prøve noe annet.
Hva ser De der borte?
-En båt. -En båt ... Og hva mer?
Jeg vet ikke. Båter inspirerer meg lite.
Prøv, anstreng Dem litt.
Jeg kan ikke tegne ute. Det fins ikke personer.
-Det føles som å tegne tomhet. -Tomhet?
Ja.
-En må se tingene med nye øyne. -Det er for mye lys her.
-Jeg er ikke vant til det. -Prøv på ny.
En må ikke nøye seg med det en allerede kan. Prøv på ny.
Det var alt for i dag.
Hvem er den sjarmerende lille tingen?
Du må ha satt himmel og jord i bevegelse for å finne meg.
Himmelen tenkte jeg ikke på.
Du forsvant som en tyv uten adjø.
Jeg trodde alt var sagt, men jeg ser at en ting mangler: forsvinn!
-La meg bli. -Du vet jeg ikke elsker deg.
Jeg kan elske deg slik. Si at jeg er søsteren din.
Søsteren min ... Den ømme søsteren min.
Batiste! Dette er Costanza, søsteren min.
Ta godt vare på henne.
Gi henne den slags kjærlighet som er forbudt for en bror.
Mer jord og mindre himmel.
Det er bra.
Deler De verden i biter?
De er vant til å tegne ting på under en meters avstand.
Men verden er større.
Forholdene mellom ting er mer komplisert.
Rammen ordner synet som en har på landskapet.
Ved å dele lerretet på samme måte får en nøyaktige forhold.
Ser De hvor mange fjerne ting den øverste firkanten inneholder -
- i forhold til hvor få nære ting som går inn i de nederste?
Jeg ser bare jord og vann.
De ser ikke. Lukk øynene.
Skal jeg lære å male med lukkede øyne? For en lærer!
Lukk øynene.
Stol på meg.
Jorda invaderer komposisjonen.
Den okkuperer ... nesten hele den midtre delen.
Den skyver vekk himmelen til de øverste to tidelene.
I horisonten avgrenser jorda vannet og holder det tilbake.
Vannet selv, mørkegrønt i det fjerne, -
- er mer blått nærmere oss.
Og sola ...
Sola danser på vannet der den former en glitrende vei -
- som kommer oss i møte uansett hvor en er.
-Åpne øynene nå. -Ja, vannet skifter farge.
Og sola, en glitrende vei som kommer mot oss, det er sant!
Vel, nå kan vi legge til de kjære personene Deres.
-Hvis De gjerne vil det. -Hvem da?
Marisa!
En skulle tro at det var sol!
Kom hit. Kom, kom, kom.
-Går det bra slik? -Det er hun som bør spørres.
Sett i gang. Hva er det som er galt?
-Jeg vil arbeide med farge. -Jeg har ikke noe å lære Dem der.
Jeg er klar til å lære, jeg!
De kan like mye om det som meg.
Det er ganske atalt av Dem at De ikkehar sagt det før.
-Vil De jeg skal bli stående slik? -Ja, ja, det er perfekt.
Hvordan kan De gripe den fysiske følelsen -
- uten å vite hva kroppen er i stand til?
Jeg har aldri sagt at jeg ikke visste det.
Hvem var modell for nakenstudiene Deres?
Vil De posere for meg?
Jeg mener ikke naken.
Marisa! Finn et eller annet å gjøre rent.
Hele stranda må jo rakes!
Legg Dem ned utstrakt.
La hodet henge fra sengekanten.
Løft armene som om De skyver bort Judith.
Som om De virkelig prøver å forsvare Dem mot meg.
Det er på tide å gå.
Nei, nei!
Ro deg ned.
-Nei! -Gi deg hen.
-Jeg er såret. -Tilgi meg, Artemisia.
Jeg visste det ikke. Jeg trodde at...
Artemisia, du har invadert sjelen min som aldri noen har gjort før.
Jeg elsker deg.
Nå må vi gå.
Se her. Ser du?
-Marisa! -Her er jeg, frue.
-Marisa, jeg trenger deg! -Ja, far. Jeg kommer.
Den opphissede elskeren trykket den unge kvinnen til seg.
Han kom inn i kjønnet og med favntak -
- i den forvirrede blandingen av former og drømmer -
- om så fjerne ting som mirakuløst var blitt nære.
Forsiktig!
Batiste, mesteren din er en stor kunstner.
Jeg er glad for at jeg liker verkene hans.
Så slipper jeg å måtte lyve.
Jeg har nye tegninger å vise Dem. Dem vil De like.
En må stadig ha noe nytt, hva?
Disse bildene mister raskt sin makt i motsetning til kunst.
Mesteren har funnet en kjent kunst med Gentileschis datter.
Han blir visst ikke lei av henne.
Aha. Er det hun som hindrer Agustino i å treffe meg?
Jeg vil ikke tigge om hans respekt.
-I morgen? -Men hvis far ...
Han vil synes det er rart at du ikke kommer. Sees vi i morgen?
Snakkes det mye om oppdraget med Tassi?
-Jeg ville fortelle Dem ... -Har jeg mistet ansikt i Roma?
Nei, det er historie, nesten glemt.
Men det hevdes at De ikke bare deler freskene med Tassi.
Det er usant. Jeg deler ikke hans utskeielser.
-Det sies at Artemisia ... -Han er læreren hennes.
Hun har aldri malt bedre.
Men hun arbeider kun for mitt atelier, ikke for hans.
Det snakkes om mer konkrete ting mellom dem.
Elendig sladder. De er sjalu på en kvinne med en manns talent.
Uansett har hun anstand, og han er en ærlig mann.
-Ikke hør på de dumhetene. -Jeg er så glad for å høre det.
Jeg har med fargene De bad om.
Men hvem forteller slikt?
Hva har vår florentinske venn lært deg i dag?
Perspektiv. Alle linjer konvergerer mot horisonten.
Slik og slik.
Det ser ut som om du hav vært i sola.
Men horisonten ser en ute. Vi har tegnet lanskap.
Og du holdt deg i skyggen?
Jeg var hele tiden under parasollen som beskytter lerretene.
Batiste! Kommer ikke mesteren din i dag?
Jeg vet ikke. Han sier ikke alt til meg.
-Hva ... går De? Gipsen vil tørke. -Hvor skal De?
-Marisa! -Jeg har ikke sagt noe.
-Far ... Far! -Han har reist.
Han sa at jeg ville komme i fengsel for å ha hjulpet Agustino.
Nei, nei!
Agostino! Lov meg at du ikke har rørt datteren min.
Lov meg det! Svar, men så svar meg!
Jeg stolte på deg. Si at du ikke har sveket meg!
Du er min venn!
Agostino, si det, si det.
Agostino, fortell meg det!
Fortell meg det!!
Har du mistet munn og mæle, Tassi?
Har du tatt henne, får du gifte deg med henne!
Det er eneste måte å redde henne på.
Gift deg med henne, hører du?
Du kan ikke gjøre dette mot meg!
Det kan du ikke!
Nei! Du kan ikke gjøre dette mot meg!
Feiging!
Hva har du gjort?
Du lot deg forføre av ham. Og jeg stolte på dere.
-Han voldtok deg. -Nei, jeg nøt det.
-Hold munn! -La henne være.
Snakk du, jeg kan ikke.
Hør her.
Sier du til dem at han voldtok deg, må han gifte seg med deg.
Om jeg sier til dem, hvem da?
Ikke si hva jeg skal gjøre.
Du blir ikke moren min av å ligge med faren min.
Du ... Du vil bare en eneste ting.
Beholde for deg selv meg og freskene!
En 15-åring som var hans elev!
-Ikke 15 år, 17! -Er hun født i 1593 eller 1595?
Orazio vil ha pengene mine og freskene for seg selv!
Han styres av misunnelse.
Jeg vil bare ha bot mot skaden som er påført et ærbart navn -
- og min datters rykte.
Spør Artemisia om jeg har gjort henne vondt!
Jeg elsker Artemisia.
Jeg elsker henne og har aldri gjort noe som kunne skadde henne.
Hvorfor ekter De henne ikke?
De får den De elsker hos Dem, og Gentileschi må gi Dem medgift.
De kan ikke selge meg slik!
Jeg er jomfru og har intet her å bestille.
Hvor er da forbrytelsen?
Vær så snill, la meg verne deg. Jeg gjør alt dette for deg.
-Nå? -Hun mistet den for lenge siden.
Hvor mange ganger?
Uansett er hun ikke jomfru. Langt derifra.
Herr Gentileschi, det eneste De har klart å bevise, -
- er at Deres datter lyver.
-Hva kommer du hit for? -Tassi!
Stakkars barn, din elskede har sådd ulykke siden barndommen.
Kom og sett Dem.
Jeg er lutter øre.
Jeg kom alene fra Firenze for å fortelle noe -
- som jeg til i dag bare har fortalt Gud.
Min bror er et ondskapsfullt vesen som må hindres i å skade ...
Fortsett.
Jeg vil snakke for å spare stakkars Gentileschi og datteren.
Han har en hustru i Firenze.
-En legitim hustru? -Som forlot meg av fri vilje.
Det er tre år siden nå.
Som han vanæret ved å ha et forhold til hennes lillesøster.
-Løgn! -Du flyktet.
-Men alt er ikke glemt i Firenze. -Neste vitne.
Artemisia, det er løgn, Artemisia.
-Det ble aldri bevist. -Ti stille, Tassi.
-Denne mannen vil du verne. -Aldri, Artemisia ...
Løgnerske.
Ungpiken som maler .....
Du må forsvares. Jeg lar deg ikke ødelegge livet.
Intet stopper Orazio.
Din søster avslørte din slette fortid fra tiden i Firenze.
Du risikerer en svært streng dom.
Kjære venn, her er du altså i fengsel.
Mens hun er fri ... til å treffe hvem hun vil.
Hun er ikke verd det.
Jeg orker ikke å se deg fengslet på grunn av den piken.
Nei, nei. Jeg sier intet imot henne. Intet.
Vi skal redde ham på tross av ham selv.
Artemisia.
Har cellen din vindu?
Fortell meg hva du ser fra vinduet.
To åser ... som overlapper hverandre.
På en side ...
Nær den fjerneste åsen, ser jeg et tre ...
Dets utstrakte grener fører blikket mykt mot himmelen.
Tidlig på ettermiddagen når dets dypgrønne skygge nesten -
- et klippeparti i betagende hvitt.
Hvitt som er for rent til å males her, -
- for det ser ut som det fosser ut av lerret.
Om kvelden, når lyset begynner å svekkes, -
- blir åsene mine grågrønne og mister alt relieff ...
Som oppklippet papir.
Men du har såret meg.
Du har løyet for meg.
Jeg vil gjøre hva som helst for å beholde deg.
Orazio er årsaken til vanskene våre. Det er han ...
Han har aldri løyet for meg.
Og han er ikke ansvarlig for din fortid.
Om jeg kunne viske bort alt det.
Du er en del av meg nå.
Det, det kan ikke viskes bort.
Jeg elsker deg.
Åpne bein, spente muskler ...
Bakoverlente, forvridde ansikter.
Og armene som strekkes ut.
Og neven som hever seg.
Og det runde brystet som tyter ut av korsettet.
Og sverdet som rammer og hugger med helle eggen.
Og øyet som blir stivt.
Og rødfargen som spruter på lerretet.
Her er minst tjue tegninger av Artemisia, alle av hankjønn.
Se bort, mine damer.
Det er kanskje minner fra tjue elskere.
Og uansett et sikkert bevis på kunnskap om kjødelige ting -
- så vel som brudd på Guds lov!
Jeg har lagd de tegningene av menneskekroppen!
Menneskekroppen som Gud har gitt oss!
Han lyver. Dette er ikke en malers verk.
Det er en kvinnes verk.
Se her.
"Artemisia", "Artemisia", "Artemisia".
"Artemisia"!
Hun kaller seg dyktig, og her er hva hun lager.
Artemisia ser seg selv som en Judith.
Kriminell ...
Gudløs ...
Og Agostino ...
Agostino som et offer for hennes intriger.
Artemisia og Agostino.
Hvem er offer for hvem?
Agostino, reis Dem nå og forsvar Dem selv -
- før det er for sent.
Våkn opp.
Før begge inn til meg. Jeg skal ordne dette.
Nei, nei! Slipp meg! Slipp meg!
Bind hendene hennes.
Sannheten. Vi vil få vite sannheten som kun Gud kjenner.
Fold hennene som i bønn.
Bare lat som slik De pleier.
Voldtok Agostino Tassi Dem?
Jeg har bare elsket deg.
Stram mer.
Stopp. Stopp, hun har lidd nok.
-Jeg vil ha sannheten! -Jeg voldtok henne.
Jeg voldtok Artemisia som var jomfru.
Jeg fortsatte og lovte ekteskap.
Tukt meg. Hun har intet gjort for å fortjene det der.
Lås opp hendene hennes.
Hva er det jeg har gjort?
Tassi fra Firenze, jeg erklærer Dem skyldig i voldtekt.
De dømmes til to års fengsel.
Artemisia, vær så snill.
Vi har ennå arbeid å gjøre sammen.
Skal jeg liksom hjelpe deg å fullføre dine, -
- eller male på hans?
Ikke bekymre deg for meg, far.
Du har gitt meg noe som ingen kan ta fra meg.
Du har lært meg å male.
Nei. Jeg har gitt deg smerten som du legger i malingen din.
Men ikke talentet.
Du gjorde det lettere for meg.
Du har stengt alle veier som kunne fått meg bort fra malingen -
- om jeg hadde forblitt anstendig.
Du har malt et strålende bilde med stor kraft.
En sier ofte for mye foran et maleri.
-Demonter. -Unnskyld, mester?
-Demonter alt dette, demonter!
Og så må jeg glemme ansiktet hans.
Faren din ville redde deg.
Hvis du reiser tar han sin død av det.
Det er en ting jeg har lært.
Du vet at jeg må reise.
Det vet han også.
To åser.
Det er to åser som overlapper hverandre.
Ikke langt borte, et ensomt tre.
Dets utstrakte grener fører blikket vårt mot himmelen.
Om ettermiddagen når dets dypgrønne skygge nesten -
- et klippeparti som er hvitere enn alt annet.
For hvitt til å males her.
For det ser ut som om det flommer ut av lerretet.